Георги Щерев
Баща ми
каменарят

chitanka.info

Тръгваше при тях преди да съмне,

те го чакаха,

както децата очакват слънцето.

Тогава той слагаше ухо върху телата им,

изгарящи от влага… И слушаше.

Говореше с езика им.

Слушаше как плачат

и голямата им мъка

превръщаше в къщи, чешми и мостове.

И пътуваше с тях към истината.

Не беше скулптор,

нито художник,

но камъните оживяваха в ръцете му

и му говореха

с мъдри думи.

И когато

се почувства уморен,

той ни повика

да го погребем сред тях…

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.